- Хто ви? - Ми три мудреці.
- Що? - Ми три мудреці.
Ну, і що ж ви вештаєтеся біля корівника о другій ночі?
Щось не дуже мудро, по-моєму.
Ми астрологи. Ми прийшли зі сходу.
Це якийсь жарт?
Ми хочемо обдарувати дитину.
Ми маємо уклонитися над нею.
Клонитися? Та ви п'яні! Це огидно!
Геть за двері! Геть! Годуєте мене казками про східних провидців.
- Давайте, на вихід! - Ні, ні. Ми мусимо його побачити.
- Ідіть уклоніться іншому щеняті. - Нас привела зірка.
Скоріше, пляшка. Геть звідси.
Ми мусимо його побачити. Ми принесли дари.
- Геть! - Золото, ладан, мирру.
Так що ж ви мовчали? Він отам.
Вибачте, що неприбрано.
- А що таке мирра? - Це цінний бальзам.
Бальзам? Нащо ви йому даєте бальзам? Ще покусає.
- Що? - Це небезпечна тварина.
- Та ні. - Так.
- Вона величезна... - Ні, це мазь.
Ну, є ж тварина, яка називається бальзам... чи це мені приснилося?
Так ви астрологи, так? Ну, то хто він?
Га? Який знак зодіаку?
- Ну, козеріг. - Козеріг, так? І які вони?
Він Божий Син, наш Месія.
Цар юдейський!
- Оце такі козероги? - Ні, це тільки він.
Ну, я якраз збиралася сказати, що тоді таких було б багато.
- Яким іменем ти його нарікаєш? - Ее, Браян.
Ми схиляємося перед тобою, Браяне, наш повелителю.
Молимося тобі, Браяне, і Богу-Отцю. Амінь.
- Так ви цим весь час займаєтеся? - Чим?
- Поклонами. - Ні, ні, ні.
Ну, якщо проходитимете мимо, заходьте.
Дякую за золото й ладан.
Але наступного разу мирри не треба, ясно?
- Спасибі. - До побачення.
Ну, хіба вони не милі?
Правда, зовсім хворі на голову, але... подивися сюди!
Ой! Ой!
- Це моє! Гей, це ж для нього! Ой!
Замовкни!
" Браян "
" Дитя, яке звали Браян "
" Він ріс "
" Ріс, ріс і виріс, "
" Виріс, щоб стати "
" Хлопцем, якого звали Браян "
" У нього були руки й ноги, "
" Долоні й стопи "
" У цього хлопця, "
" Якого звали Браян. "
" І він ріс, "
" Ріс, ріс і виріс, "
" Виріс, щоб стати, "
" Так, він виріс, щоб стати "
" Підлітком на ім'я Браян "
" Підлітком на ім'я Браян. "
" І його обличчя вкрилося прищами, "
" Так, його обличчя вкрилося прищами, "
" А голос став низьким. "
" І в юного Браяна почало "
" Рости дещо, що вказувало, "
" Що він аж ніяк не "
" Дівчина на ім'я Браян "
" Не дівчина на ім'я Браян. "
" І він почав голитися "
" І дрочити, "
" І хотів до дівчат, "
" І гуляти, і сцяти "
" Чоловік, якого звали Браян "
" Чоловік, якого звали "
" Брай "
Аа!
Благословенні ті, хто знають, що він Бог.
Благословенні скорботні. Вони утішаться.
Благословенні слабкі духом.
Бо їхнє буде царство Боже.
Благословенні спраглі й голодні...
бо побачать, як запанує право.
Вони наситяться.
Благословенні чисті серцем.
Вони узрять Бога.
- Нічого не чути! - Тсс. Тихо, мамо.
Та я ж нічого не чую. Ходімо на забивання камінням.
- Тсс! - На забивання камінням можна будь-коли піти.
- Ой, припини, Браяне. - Ви заспокоїтеся?
Не дулубайся в носі.
Я не дулубався в носі. Я чухався.
Ти в ньому дулубався, коли говорив до тієї жінки.
- Та ні. - Дай спокій своєму носові.
Може, затихнеш? Я ні слова не чую.
Не кажи, що мені робити! Я говорила до свого чоловіка.
Ну, піди й поговори з ним в іншому місці. Я геть нічого не чую.
Не гарчи на мою дружину.
Я просто просив її заткнутися, щоб ми почули, що він каже, Носатий.
- Не називай мого чоловіка носатим. - Ну, в нього ж великий ніс.
Ви можете вгамуватися? Я не чую, що він каже.
Я теж, бо говорю з Носатим.
Здається, він сказав: "Блаженні сиротворці".
А що такого особливого в сироварах?
Ну, очевидно це не треба сприймати буквально.
Це стосується усіх виробників молочних продуктів.
Бачиш, якби ти, Носатий, не бушував, ми почули б.
Гей! Ще раз скажи - й отримаєш по писку.
Краще слухай. Може, скаже: "Блаженні Носаті".
Ой, дай йому спокій.
Ой, та ти теж красень, морда равликом.
Звідки ви двоє, з міста носатих?
Ще раз скажеш, зараза, підеш жебрати!
Не лайся! І не дулубайся в носі.
Я і не збирався в ньому дулубатися. Я хотів його вдарити!
Чуєш? "Благословенний грек". Грек?
Ну, він, очевидно, успадкує царство Боже.
- Хтось почув, як його звати? - Ти нікого не битимеш.
Я вдарю його, якщо він ще раз назве мене носатим.
- Ой, та замовкни, Носатий. - От! Прекрасно. Я тебе попереджав.
- От я тобі вріжу... - А це про смиренних!
"Благословенні смиренні"! Прекрасно, правда ж?
Добре, що їм щось дістанеться, бо зараз у них не життя, а пекло.
Послухай, я тільки кажу правду. У тебе дуже великий ніс.
Гей, коли я закінчу, твій ніс взагалі буде по писку розмазаний!
- Тсс! - А хто ж твого носа розбив? Старший брат Голіафа?
От. Добре. Це моє останнє попередження.
Ой, заткнися.
Дурна сучка. От колись мені попадешся.
Ой, досить. Ходімо на закидання камінням.
Добре.
Благословенний будь-хто, у кого є шкурний інтерес в статусі кво.
Ну, тільки Ісус не розуміє, що саме смиренні і є проблемою.
Саме так. Цілком правильно, Редж. Я розумію.
Ой, припини, Браяне. Його закидають камінням, перш ніж ми туди дійдемо.
Гаразд.
Це огидно.
Це все вина того дядька з великим носом. Це він почав.
Ой, ненавиджу носити бороду.
Мамо, чому жінкам не можна ходити на забивання камінням?
Такий закон, ось чому.
Бороду, мадам?
Ой, послухайте, чи є в мене час ходити на забивання камінням.
Йому знову погано.
Камінь, сер?
Ні, вони їх там назбирали, вони там задарма лежать.
Але ж не такі, сер. Погляньте на цей.
Яка якість. Як майстерно підібраний.
Ну, гаразд. Візьмемо два гострих і один великий плаский.
- Мамо, можна мені плаский? - Тсс!
- Вибач. Тату. - Гаразд.
Два гострих, два пласких і пакет гравію.
Пакет гравію. На сьогодні буде якраз добре.
- Хто? - Та один місцевий.
- О, добре. - Насолоджуйтеся.
Матвій, син Девтерономії з Гата?
Мені казати "так"? Так. Так.
Старійшини міста визнали вас винним...
у згадуванні імені Божого всує.
Тому як богохульника...
вас заб'ють камінням до смерті.
Послухайте, я тільки вечеряв,
і все, що я сказав своїй дружині було:
"Такий шматок палтуса смакував би і Єгові".
Богохульство! Він знову це повторив!
Ви чули його?
Справді!
Тут сьогодні є жінки?
Дуже добре. Владою, наданою мені...
Ой! Припиніть! Ми ще не почали!
Ану! Хто це кинув?
Хто кинув той камінь? Зізнавайся.
Вона! Вона!
Він! Він!
Вибачте. Я думав, ми почали.
Станьте в кінець натовпу.
Завжди хтось починає зарано. Отже, продовжимо.
Послухайте, я не думаю, що це богохульство просто сказати "Єгова".
Ви робите собі ж гірше.
Роблю собі гірше? Та куди вже гірше?
Єгова! Єгова! Єгова!
Я попереджаю вас: якщо ще раз скажете "Єгова"...
Добре. Хто кинув?
Ану ж. Хто це кинув?
Він, він, він.
Це були ви? Так.
Добре Ну, ви ж сказали "Єгова".
Припиніть! Ви можете припинити?
Припиніть! Слухайте сюди! Ніхто не кидає каміння...
поки я не подму в свисток.
Зрозуміло? Я хочу, щоб ви все зрозуміли.
Навіть якщо я скажу "Єгова".
Як влучно! Браво!
- Мамо, у мене великий ніс? - Ой, припини думати про секс.
- Я й не думав! - Ти весь час про нього думаєш: уранці, вдень і ввечері.
"Чи дівчатам спродобається це? Чи дівчатам сподобається те?
Чи це завелике? Чи це замаленьке?"
Ось де ти, хлопче.
Боже вас благослови. Подайте бідним.
Подайте прокаженому. Подайте колишньому прокаженому.
Кляті власники мулів. Усі однаковісінькі.
Ніколи не мають дрібних грошей. О, а ось і здобич.
- Не пошкодуйте талант для старого екс-прокаженого. - Згинь!
Подайте талант старому екс-прокаженому?
Талант? Та він і за місяць стільки не заробляє!
- Тоді півталанта. - Іди уже!
- Та ну, Носатий, давай поторгуємося. - Що?
Ти починаєш з одного шекеля. Я починаю з 2000. Зупиняємося на 1800.
- Ні. - 1750?
- Іди геть! - 1740?
- Дай йому спокій! - Добре, два шекелі. Хіба не весело, га?
Послухай, він не дасть тобі нічого, тому згинь!
Добре. Тоді півшекеля старому екс-прокаженому? Ти сказав "екс-прокаженому"?
Шістнадцять років під церквою з гідністю, сер.
- Ну, то що ж сталося? - Я зцілився, сер.
- Зцілився? - Так, кляте диво.
- То хто ж тебе зцілив? - Ісус, сер.
Я собі вештався, нікого не чіпав.
Раптом він підходить і зцілює мене!
Був прокаженим при ділі,
а тут раз - і немає чим заробляти на життя.
"Ти зцілений, чоловіче". Добротворець сраний.
Ну, чому б тобі не піти до нього й не сказати, що ти хочеш бути знову прокаженим?
Мабуть, можна. Так, думаю, я міг би, сер.
Я саме збирався піти до нього й попросити, щоб він мене зробив трохи кривим протягом тижня.
Ну, якби щось придатне для жебракування, але не проказа, бо вона мене задовбала.
Браяне! Іди і прибери свою кімнату!
- Ось, візьми. - Дякую, сер. Дяку...
Півдинара? От жаднюга.
Деяких людей неможливо задовольнити.
Так і Ісус казав, сер.
- Ой! - Добрий день.
О, е, здрастуйте, офіцере.
Я зараз повернуся, любий, добре?
- Що він тут робить? - Не починай, Браяне. Іди й поприбирай у своїй кімнаті.
- Кляті римляни! - Послухай, Браяне.
Якби не він, у нас би нічого цього не було.
- Не забувай про це. - Мамо, ми нічим їм не зобов'язані.
- Ну, це не зовсім правда. - Ти про що?
- Ну, пам'ятаєш, ти запитував мене про свій... - Мій ніс?
Так. Ну, ось і причина, чому він такий.
Що це означає?
Ну, думаю, давно треба було тобі сказати...
- Що? - Ну, Браяне...
твій батько - не містер Коен.
- Ну, я ніколи так і не думав. - Е, не сунь свого носа в це!
Він був римлянином, Браяне.
Він був центуріоном у римській армії.
- Тобто тебе згвалтували? - Ну, спочатку так.
- Як його звали? - Пустотливус Максимус.
Ох, він обіцяв мені весь світ.
Казав, забере в Рим, будемо жити біля Форума,
раби, віслюче молоко,
стільки золота, скільки я з'їм.
А потім скористався мною і
врум! - як пацюк через акведук! Виродок!
Так, тому якщо наступного разу почнеш лаяти римлян,
не забувай, що ти один із них!
Я не римлянин, мамо! І ніколи ним не буду!
Я жидяра, маланець, хаїм, абґам!
Я кошерний, мамо! Мене Мойсей водив сорок років і я цим пишаюся!
Секс, секс, секс. Вони тільки про це й думають, еге?
Ну, як ваші справи, офіцере?
Леді та джентльмени, наступний поєдинок...
відбудеться між...
Френком Голіафом, македонським дітобоєм,
і Борисом Майнбургом.
Язички жайворонків. Печінки волового ока.
Мізки зяблика. Мочки вух ягуара.
Смажені вовчі соски. Налітайте, поки гарячі. Дуже смачно.
Верблюжі кренделики, тільки півдинара. Тосканські смажені кажани.
Мені здається, Редж, що будь-яка антиімперіалістична група, як наша...
повинна у своєму корені відображати найрізноманітніші інтереси.
- Чудово. Френсіс? - Так, я вважаю, що Джудіт має рацію, Редж,
за умов, що рух не забуває...
що це невід'ємне право кожної людини... - Чи жінки.
чи жінки рятувати його...
- Чи її. - чи її.
- Погоджено. - Дякую, брате.
- Чи сестро. - Чи сестро.
На чому я зупинився?
- Думаю, ти закінчив. - О, так.
Більш того, це вроджене право кожного чоловіка...
- Чи жінки. - Може, ти вже помовчиш про жінок?
Жінки мають цілковите право відігравати роль у нашому русі.
Стен, чому ти весь час говориш про жінок?
Я хочу бути жінкою.
- Що? - Я хочу бути жінкою.
Віднині прошу називати мене "Лоретта".
- Що? - Це моє право як людини.
Але чому ти хочеш бути Лореттою, Стен?
Я хочу народжувати дітей.
Ти хочеш народжувати?
Це право кожного чоловіка народжувати дітей, якщо він хоче.
- Але ти не можеш мати дітей. - Не утискай мене.
Я тебе й не утискаю. В тебе немає матки.
Де дозріватиме плід?
Ти його що, в коробці триматимеш?
Ось, у мене ідея.
Давайте погодимося, що він не може мати дітей,
бо у нього немає матки, в чому ніхто не винен, навіть римляни,
але він може мати право народжувати дітей?
- Гарна думка, Джудіт. - Ми будемо боротися з гнобителями...
за твоє право народжувати, брате
- Сестро. Вибач. - А в чому суть?
- Що? - Який сенс боротися за його право народжувати...
якщо він не може народжувати?
Це як символ нашої боротьби проти гнобителів.
Символ його боротьби проти дійсності.
Тут небезпечно.
Язички жайворонків. Носи видер. Селезінки оцелотів.
- А горішки є? - Ніяких горішків. На жаль.
- Є печінки волового ока, селезінки бобрів... - Ні, ні, ні.
- Носи видер? - Не хочу цього римського сміття!
- Чому ви не продаєте нормальної їжі? - Нормальної їжі?
Так, а не ці багаті імперіалістичні ласощі.
Ну, не звинувачуйте мене. Не я вибирав, що продавати.
Гаразд. Тоді пакет носів видер.
- Краще два. Дякую, Редж. - Два.
- Ви Іудейський народний фронт? - Хай тобі лихо!
- Що? - Іудейський народний фронт!
Ми Народний фронт Іудеї!
Іудейський народний фронт! Мерзотники.
- Можна мені вступити у вашу групу? - Ні. Відстань.
Я не хотів це продавати. Це тільки робота.
- Я ненавиджу римлян, як і всі! - Тсс. Тсс!
- Ти впевнений? - Цілком. Я ненавиджу римлян.
Послухай, якщо ти хочеш вступити в НФІ,
ти маєш по-справжньому ненавидіти римлян.
- Так і є. - Дійсно? Наскільки?
Дуже.
Добре. Ти прийнятий.
Послухай. Єдині, кого ми ненавидимо більше, ніж римлян...
це клятий Іудейський народний фронт.
- Так! - Розкольники!
- І Іудейський громадський народний фронт. - О, так! Розкольники!
- І Народний фронт Іудеї. - Розкольники!
- Що? - Народний фронт Іудеї.
Ми Народний фронт Іудеї!
Ой. Я подумав, ми Громадський фронт.
Народний фронт!
- А що сталося з Громадським фронтом? - Він отам.
Розкольник!
Ой! Здається, у мене зараз зупиниться серце.
Який жах.
- Брат! Ха-ха! - Як тебе звати?
Браян. Браян Коен.
Можливо, для тебе, Браяне, буде невелике завдання.
Що це ще таке? "Romanes eunt domus"?
"Люди, яких називають Романес, вони ідуть будинок"?
Тут написано "Римляни, ідіть додому".
Та ні. Як буде латиною "римлянин"?
- Ану! - "Romanes"?
- Як закінчується? - "Annus"?
- Множина кличний відмінок від "annus"? - "Anni"?
"Romani".
- "Eunt"? Що означає "eunt"? - "Ідіть".
Провідміняйте дієслово "іти".
"lre, eo, is, it, imus, itis, eunt".
Отже, "eunt" - це?
Третя особа множини, теперішній час, дійсний стан. "Вони ідуть".
Але "Римляни, ідіть додому" - це наказ, тому ви повинні використати
- Наказовий спосіб. - Тобто?
Гм, ой, "i".
- Скільки римлян? - Аа! Множина, множина.
- "Ite". - "Ite".
"Domus"? Називний відмінок?
"Ідіть додому". Це направлений рух, адже так, Браяне?
Давальний!
Ні, не давальний!
Знахідний, знахідний!
- "Domum", сер. "Ad domum". - За винятком коли "domus" ставиться в...
- Місцевому відмінку, сер. - Отже?
- "Domum". - "Domum".
"Um".
- Ясно? - Так, сер.
А тепер напиши це 100 разів.
Так, сер. Дякую, сер. Слава Цезарю, сер.
Слава Цезарю. Якщо не зробиш до світанку, відріжу тобі яйця.
О, дякую, сер. Дякую Слава Цезарю і всім іншим, сер.
Закінчив!
Отак. Більше так не роби.
Гей, кляті римляни!
Ми пробираємося через підземну систему опалення ось тут,
знизу в головну палату слухань,
а спальня дружини Пілата отут.
Схопивши його дружину, ми інформуємо Пілата, що вона у нас в заручниках...
а далі висуваємо наші вимоги.
- Є питання? - А які у нас вимоги?
Ми даємо Пілату два дні, щоб розпустити...
увесь апарат Римської імперіалістичної держави,
а якщо він не погодиться одразу, ми стратимо її.
- Відріжемо їй голову? - Поріжемо її на маленькі шматочки.
Посилатимемо йому по одному щогодини.
І, звичайно, ми наголосимо, що вони несуть...
повну відповідальність, якщо ми порубаємо її...
і що ми не вдаватимемося до шантажу.
Ніякого шантажу!
Ці виродки випили всю нашу кров. Вони забрали все, що у нас було.
І не тільки у нас. У наших батьків і батьків наших батьків.
- І у батьків батьків наших батьків. - Так.
- І у батьків батьків батьків наших батьків. - Не заглиблюйся.
І що вони нам дали натомість?
- Акведук. - Що?
Акведук.
Ну, так, так. Це-то вони нам дали.
І каналізацію.
О, так, каналізацію, Редж. Пам'ятаєш, яким було місто до того.
Так, я згоден, акведук і каналізація - ті дві речі, які зробили римляни.
- І дороги. - Ну, очевидно, що дороги.
Тобто це само собою ясно, правда ж?
Але крім каналізації, акведука й доріг...
- Іригація. - Медицина.
- Освіта. - Так, правильно. Справедливо.
І вино.
Так, Редж, цього нам бракуватиме, якщо римляни підуть.
- Громадські лазні. - І стало безпечним ходити вулицями вночі.
- Так, вони, звичайно, підтримують порядок. - Та вони єдині з цим справляються у такому місці.
Гаразд, але крім каналізації, медицини,
освіти, вина, громадського порядку, іригації, доріг,
систем водопостачання й охорони здоров'я,
що іще для нас зробили римляни?
- Принесли мир. - Теж мені мир! Замовкни!
Я бідний чоловік. Я погано бачу.
У мене ноги старі й зігнуті.
Усе гаразд, Матвію.
Все чисто.
Ну, і де Редж?
О, Редж. Редж, Джудіт.
Щось сталося? Першого удару завдано.
- Він написав гасло? - Сто разів,
букви по десять футів заввишки, написав повсюди.
О, чудово. Чудово.
Нам... Нам потрібні люди справи у нашому русі, Браяне,
але перш ніж ти станеш одним із нас, знай:
Кожен із нас радо зустріне смерть...
щоб раз і назавжди позбутися римлян у нашій країні.
О, ну, майже кожен.
Але в іншому ми - камінь. Ти з нами?
Так.
Віднині ми називатимемо тебе "Браян, якого звуть Браян".
Розкажи йому про наш рейд на палац Пілата, Френсісе.
Добре. Ось план.
А ось палац на площі Цезаря.
Наш загін наблизиться з Рибної вулиці під покровом ночі...
рухатимемося до північно-західного головного водостоку.
Якщо запитають, ми працівники каналізації, ідемо на конференцію.
Редж, наш славний лідер і засновник НФІ,
буде координатором-консультантом біля каналізаційного люка,
хоч він сам і не братиме участі в терористичному акті...
бо у нього хвора спина.
- А ти з нами не підеш? - Брате, я буду з вами солідарний.
О, так, солідарний, Редж.
Коли потрапите в каналізацію, дуже важливо буде розраховувати час.
У римлян буде бенкет увечері, тому рухатися треба швидко.
І не вдягайте найкращих сандалів.
Отут повернемо наліво і зайдемо в меморіальний колектор Цезаря-Августа,
а звідси попрапляємо прямо в гіпокауст.
Тут тільки замінили плитку. Тому, терористи, не пошкрябайте її зброєю.
Зараз ми будемо якраз під Пілатовою палатою для аудієнцій.
Тепер, Габакук, витягуй своє зубило.
Тсс. Тсс.
Кампанія за вільну Галілею.
О, е, Народний фронт Іудеї. Офіційні особи.
- Ой. - Що тут робить ваша група?
Ми збираємося викрасти дружину Пілата і висунути свої вимоги.
- Ми теж. Це наш план. - Що?
- Ми перші сюди прийшли. - Ви про що?
- Ми перші це придумали. - Ні, ми.
- Так, кілька років тому. - Ні, ми!
Та ну. І що, ви продумали свої вимоги?
- Звичайно. - І чого ж ви вимагатимете?
- Ну, не ваше діло. - Ой, припини!
Не в цьому справа. Ми придумали це до вас.
- Та ні! - Так!
Гей, виродки, ми планували це місяцями.
Ну, мені вас шкода, Рибоголовий. Ой!
Браття, нам треба боротися разом.
Не можна воювати одне з одним.
Нам треба об'єднатися проти спільного ворога.
Іудейського народного фронту!
Ні, ні, римлян!
О, так, так.
Так, правильно.
- Добре. На чому ми зупинились? - Ти хотів мене штовхнути.
Браття!
Що
Та ти щасливчик.
Хто це?
Диви, який щасливчик, паразит.
- Що? - А що, любимчик тюремника, ага?
- Ви про що? - Та ти, мабуть, дав йому кілька шекелів.
Дав йому кілька шекелів? Ви ж бачили, він плюнув мені в обличчя.
Боже, чого б я не дав, тільки б мені плюнули в обличчя!
Я іноді вишу отак уночі без сну, мріючи, щоб мені плюнули в обличчя.
Ну, це не дуже дружелюбно. Мене закували в кайдани.
Кайдани?
Та для мене це був би рай, якби мене закували в кайдани...
хоч на кілька годин.
Вони, мабуть, думають, що з твого заду світить сонце, синку.
Та дайте мені спокій! Мені й так тяжко!
Тобі тяжко? Я тут п'ять років.
Вони повісили мене правильно тільки вчора, тому...
Добре, добре.
Вони, певне, думають, ти Бог всемогутній.
- Що вони зі мною зроблять? - Ой, ти, мабуть, відбудешся легким розп'яттям.
- Розп'яттям? - Так, за перше правопорушення.
- Відбудуся розп'яттям? - Це...
-...найкраще, що для нас зробили римляни. - Що?
О, так, якби у нас не було розп'яття, ця країна була б суцільним кошмаром.
- Охорона! - Прибийте його цвяхами!
- Охорона! - Ану навчіть його розуму!
Чого ти хочеш?
Хочу, щоб мене перевели в іншу камеру.
- Аа! - О, ну, подивіться! Любимчик чортів.
- Заткнися! - Вибачте.
От подивися на мене. Вони повісили мене тут п'ять років тому.
Щоночі мене знімають на 20 хвилин, потім вішають назад,
що я вважаю цілком справедливим, зважаючи на те, що я зробив.
Якщо це мене нічому не навчило, то хоча б навчить поважати римлян
і того, що в житті ніколи нічого не доб'єшся...
хіба що доведеться чесно працювати цілий день...
Ой, та замовкни!
Ось. Пілат хоче тебе бачити.
- Мене? - Вперед!
Пілат? Навіщо він хоче мене бачити?
Я думаю, він хоче знати, як тебе розпинати.
Молодчинка, центуріон. Мені подобається.
- Заткнися! - Добре, добре.
Неймовірна раса ці римляни. Неймовірна!
Слава Цезарю. Слава.
Тільки один лишився, сер. Ой. Впегед, на підлогу його.
- Що-що? - Впегед, на підлогу його.
Ой.
Ну, і як тебе звати, жидок?
- Браян, сер. - Бгаян, еге?
Ні, ні. Браян.
Аа!
У хитгуна є гумог.
- Що є, сер? - Гумог.
Так, сер, є.
Ні, ні. Гумог, бгавада, тгохи хогобгості.
О, ну, так, близько одинадцятої, сер.
То ти насмілився втогнутися?
Куди, сер?
Вдагте його, центугіон, дуже ггубо.
- Аа! - І впегед його на підлогу, сер?
- Що? - Впегед його на підлогу знову, сер?
О, так, пгошу, на підлогу його.
- Аа! - Ну, жидівський пгойдисвіт...
Я не єврей. Я римлянин.
- Гимлянин? - Ні, ні. Римлянин.
Аа!
Отже, твій батько був гимлянин. Ким він був?
Він був центуріоном в єрусалимському гарнізоні.
Спгавді? І як його звали?
Пустотливус Максимус.
Центугіоне, чи є у нас в гагнізоні хтось із таким іменем?
Ні, сер.
Щось ви занадто впевнений. Ви пегевігяли?
Ні, сер. Я думаю, це жарт, сер.
Як, е, Дурнюс Ідіотус або Великус Членус, сер.
А що смішного в Великусі Членусі?
Ну, це жартівливе ім'я, сер.
У мене в Гимі є близький друг, якого звуть Великус Членус.
Мовчати! Що за зухвалість?
Ви дуже ского опинитеся в школі гладіатогів...
з такою поведінкою.
- Мені можна йти, сер? - Аа!
Зачекаємо, що скаже про це Великус Членус.
Гагазд! Забгати його!
- О, сер, він... - Я хочу, щоб чегез тиждень він боговся із дикими твагинами.
- Так, сер. - Уперед.
Я не хочу, щоб із моїх дгузів насміхалася якась солдатня.
Більше нікому не хочеться посміятися...
якщо я згадаю свого дгуга,
Великуса...
Членуса?
А тобі? Тобі не смішно...
якщо я згадаю ім'я...
Великуса... Членуса?
Знаєш, у нього є дгужина?
Знаєш, як її звати?
Її звуть "Розпустія".
"Розпустія Дупа".
Замовкнути! Що це ще таке?
Досить із мене цієї буйної поведінки!
Тиша! Спокій! Пгетогіанська охогона!
Схопити його! Схопити його! Пгочистіть носи і схопіть його!
Гм? Гм.
О, ти чортів везунчик.
І безан буде великий і чорний...
І очі його будуть червоні від крові живих істот!
І Вавилонська шльондра...
їхатиме на триголовій змії!
І по всій землі тертимуться частини.
А у демона буде меч із дев'ятьма лезами.
З дев'ятьма, не з двома, п'ятьма чи сімома, а з дев'ятьма,
якого він піднесе над усіма жалюгідними грішниками, як ви, сер, отам.
І блуд буде на голові Аддіуса.
Тоді будуть поширюватися чутки,
гм, і буде велике збентеження щодо того, де ж насправді знаходяться речі.
І ніхто насправді не знатиме, де лежать...
ці штучки...
ну, в яких основа з рафії і щось таке приєднано...
У цей час друг загубить молот свого друга,
і молоді не знатимуть, де лежать...
речі, які належать їх батькам...
що їх батьки поклали тільки минулої ночі десь до 8:00.
Так, це написано у книзі Кирила...
у той час
Скільки, швидко? Це для дружини.
- О, е, 20 шекелів. - Добре.
- Що? - Ось, візьміть.
- Хвилиночку. - Що?
- Ми повинні торгуватися. - Ні, ні, ні. У мене немає...
- Як це ні? - У мене немає часу.
- Ну, тоді віддайте назад. - Ні, ні. Я вам щойно заплатив.
- Берт, цей тип не хоче торгуватися. - Не хоче торгуватися?
Гаразд. А це обов'язково?
- Я прошу за це 20. - Я щойно вам дав 20.
- Ви хочете сказати, це не варте 20 шекелів? - Ні.
- Помацайте якість. Це ж не коза. - Ну, тоді я дам вам 19.
- Ні, ні, ні. Зробіть це як слід. - Що?
- Торгуйтеся як слід. Це не варте 19. - Ви ж щойно сказали, це варте 20.
О Боже-Боже. Ну, давайте, торгуйтеся.
- Добре, я дам вам 10. - Ну, це вже краще.
Десять? Ви хочете мене образити?
Та у мене ж бідна бабця помирає? Десять?
Гаразд, я дам вам 11. Тепер влаштовує?
Я правильно почув? Одинадцять? Це коштувало 12. Хочете мене розорити?
- Сімнадцять? - Ні, ні, ні. Сімнадцять.
- Вісімнадцять. - Ні, ні. Зараз кажіть 14.
- Добре. Я даю вам 14. - Чотирнадцять? Ви жартуєте?
- Ну, ви ж мені так сказали! - Господи.
Будь ласка, скажіть мені, що говорити!
- Запропонуйте мені 14. - Даю вам 14.
- Він пропонує мені 14 за це! - П'ятнадцять!
Сімнадцять. Моє останнє слово. Не візьму й копійки менше, хоч убивайте.
- Шістнадцять. - Добре.
Приємно мати з вами справу.
- Я вам і це накину. - Я не хочу, але дякую.
- Берт. - Гаразд, гаразд.
- Ну, і де ті 16, що ви мені винні? - Я щойно дав вам 20.
- Так. Значить, я винен вам чотири. - Правильно. Так.
Десь вони у мене були. То чотири за сулію.
Чотири? За оцю сулію?
Подивіться на неї! Та вона варта десяти шекелів.
- Ви дали мені її за так. - Так, але вона варта десяти.
Добре, добре.
Ні, ні, ні, ні. Вона не варта десяти.
Ви повинні сперечатися. "Десять за оце? Та ви збожеволіли".
Ну, добре. Скільки довірливих людей.
- Даниїл. - Даниїл.
- Йов. - Йов.
- Ієшуа. - Ієшуа.
- Судді. - Судді.
- І Браян. - І Браян.
Тепер я пропоную цих сімох колишніх братів...
занести у протокол як потенційних мучеників нашої справи.
- Записую, Редж. - Дякую, Лоретто. Одноголосно.
Браття, не будемо засмучуватися.
Тотальна катастрофа...
тільки починається!
Їх славна загибель об'єднає нас усіх в...
Обережно!
Є хто?.
Матвій?
- Редж? - Іди геть.
Редж, це я, Браян.
Забирайся! Геть звідси!
- Стен! - Пропади.
Так, пропади. Вшивайся.
От чорт!
Іду.
Так, воістину в той час написано в книзі Обадії,
чоловік вдарить свого віслюка і віслюка свого племінника.
Мої очі слабкі. Я не бачу.
- Ти Матвій? - Так.
У нас є підстави вважати, що ти переховуєш Браяна з Назарету,
члена терористичної організації Народного фронту Іудеї.
Я? Ні. Я просто бідний старий чоловік.
У мене немає часу для правопорушників.
Мої ноги сірі. Мої вуха глухі.
Мої очі старі й зігнуті.
Спокійно! Дурень.
Варта, обшукати будинок.
Ви знаєте, яке покарання передбачають римські закони...
за переховування злочинця?
- Ні. - Розп'яття.
Ой.
- Неприємно, еге? - Може бути й гірше.
Ви це про що: "могло бути й гірше"?
Ну, можна вдарити кинджалом.
Кинджалом? Та це секунда. А розп'яття триває годинами.
Це повільна страшна смерть.
Ну, принаймні хоч на свіжому повітрі.
Ви дивний.
- Ні, сер. - Нічого не знайшли, сер.
Ну, нічого страшного. Що ж, не в останнє бачимося, диваче.
- Носатий. - Притримай язика!
Ох, пощастило.
Мені дуже шкода, Редж.
О, нічого страшного. Йому шкода.
Йому шкода, що він привів весь п'ятий легіон у наш штаб.
Так, нічого страшного, Браяне. Сідай.
Пригощайся булочкою. Почувайся. як удома. Телепень!
Ти дурний, тупоголовий, бовдур...
Мої ноги старі й криві.
Мої вуха глухі. Так?
Ми в одному місці не подивилися. Варта!
Я тільки стара бідна людина.
Мій ніс виснажений.
Ви бачили, як когось розпинають?
Розп'яття - проста справа.
Не говоріть так.
Знайшов оцю ложку, сер.
Молодець, сержанте.
Ми повернемося, диваче.
Відчиняй!
Ти не дав нам часу заховатися.
Тим часом... Гадюка завдасть вам удару
Отвори від кожної суки ви наберетеся бактерій з велетенських літаків
Не судіть інших...
і самі судимі не будете.
- Що? - Я сказав: не судіть інших...
і самі судимі не будете.
- Хто, я? - Так.
- Дуже дякую. - Не тільки ви. Усі.
- Гарна сулія. - Що?
- Скільки хочете за сулію? - Можете забрати.
- Забрати? - Так. Подивіться на лілії.
- Ви не хочете торгуватися? - Ні. В полі.
- Що з нею не так? - Нічого. Візьміть її.
- Подивитися на лілії? - Ну, тоді на пташок.
- Яких пташок? - Будь-яких.
- Навіщо? - Ну, чи є в них робота?
- У кого? - Пташок.
Чи є у пташок робота?
- Що з ним? - Каже, що пташки жебрають.
Справа в тому, що пташки непогано живуть, правда ж?
- Ну, і хай їм щастить. - Так, вони дуже гарні.
Гаразд. А ви ж набагато значніші, ніж вони, правда?
Ну, то чому хвилюватися? Отак. Розумієте?
Я хвилююся відносно того, що ви маєте проти пташок.
Я нічого не маю проти пташок.
- Подивіться на лілії. - Тепер він перейшов на квіти!
- Дайте квітам шанс. - Я дам вам один за це.
- Вона ваша. - Тоді два.
Послухайте. Був чоловік, у нього були два слуги.
- Як їх звали? - Які були їх імена?
Не знаю. І він дав їм кілька талантів.
- Ви не знаєте? - Ну, це не має значення.
Він не знає, як їх звали!
- Їх звали Саймон та Едріен. - Ви сказали. що не знаєте!
Це насправді не має значення. Справа в тому, що були два слуги.
- Він вигадує на ходу. - Та ні!
- І він дав їм... - Чекай, може їх було три?
Ой, він жахливий.
- Було два чи три. - Злазь!
- Послухайте оце! - Блаженні...
- Три. - ... ті, хто навертають віслюків свого сусіда.
- Бо вони триматимуть попругу їхню. - Балачки!
І тільки їм дадуть
тільки їм...
дадуть
- Що? - Га?
- Дадуть що? - Та нічого.
- Що ви збиралися сказати? - Нічого.
- Так, ви збиралися сказати щось. - Ні, я скінчив.
- Скажіть, перш ніж підете. - Я скінчив.
- Ні. - Чому він не каже?
- Не каже! - Це ж не секрет, правда?
- Мабуть, секрет, бо він сказав би нам. - Скажіть нам.
- Дайте мені спокій. - У чому секрет?
- Це секрет вічного життя? - Він не скаже.
Якби я знав секрет вічного життя, я сказав би.
- Дайте мені спокій! - Скажіть тільки мені, будь ласка.
Ми були перші.
- Ідіть геть! - Скажіть нам, учителю.
- Усе в тій сулії? - Так, але вона не продається.
Це його сулія.
- Десять! - Це його сулія!
Ми нестимемо її для вас, учителю.
- Учитель? - Він пішов!
Він вознісся.
Він вознісся!
- Дев'ятнадцять! - Ні, он він. Отам.
Погляньте! Ой! О!
Він дав нам знак.
Він дав нам свій черевик!
Черевик - це знак. Наслідуватимемо його приклад.
- Що? - Давайте, як і він, знімемо один черевик!
Це знак, що усі його послідовники повинні робити те ж саме!
- Так! - Ні, ні. Черевик це знак...
що ми повинні зібрати разом багато черевиків.
Скидайте сандалі. Ідіть за сулією!
Ні, зберемо взуття докупи! Дайте!
Ні, це знак, що ми, як і він, повинні думати не про тіло...
а про обличчя і голову.
- Дай мені свій черевик! - Відчепися!
Ідіть за сулією, Святою Сулією Єрусалиму!
- Сулія! - Підніміть сандалі, як він нам казав.
- Черевики! - Сандалі!
- Ні! - Викинь його геть!
- Одягни! - Розійдіться!
Візьміть черевики і йдіть за ним!
Поверніться! Стійте!
Давайте... Давайте помолимося.
Так, він явиться до нас...
як насіння зерна.
Учителю! Учителю!
Гей! Чи є інший шлях?
Чи є інша стежка до річки?
Будь ласка, прошу, допоможіть мені. Я повинен дістатися...
Моя нога! Ой...
- Тсс. - Ой, прокляття, дідько!
- Вибачте. - Прокляття! Чорт!
- Вибачте. Тс. - Не тсикайте мені.
Вісімнадцять років я мовчу, а ви тсикаєте на мене!
- Що? - Я дотримувався своєї обітниці 18 років...
Жоднен чутний, членороздільний звук не вийшов із моїх уст.
Ви можете бути спокійним наступні п'ять хвилин?
Тепер це не має значення. Я тепер можу насолоджуватися життям.
Останні 18 років я хотів кричати...
співати і вигукувати своє ім'я!
- Тсс. Тсс. - О, я живий!
"Хава нагіла, хава нагіла..."
"Хава нагіла..."
О, я живий! Я живий! Здрастуйте, птахи. Здрастуйте, дерева.
Я живий! Живий!
"Хава нагіла, хава н'ра, хава н'ра..."
Учитель! Учитель! Учителю!
Учитель! Учителю! Він тут!
Його черевик привів нас до нього!
Говоріть! Говоріть до нас, учиелю. Говоріть до нас!
Ідіть геть!
Благословення! Благословення!
Як нам іти геть, учителю?
Просто підіть геть і дайте мені спокій!
Дайте нам знак!
Він дав нам знак! Він привів нас у це місце!
Я не вів вас сюди. Ви просто мене переслідували.
О, та все ж це хороший знак, що не кажи.
Учителю, ваші люди пройшли багато миль, щоб бути разом із вами!
Вони стомлені й не їли.
Це не моя вина, що вони не їли.
На цій висоті немає їжі!
А як щодо того куща ялівцю?
Диво! Диво!
Він змусив куща приносити плоди своїми словами!
Від його слів з'явилися ягоди.
Звичайно! Це ж кущ ялівцю! Чого іще чекати!
Сотвори нам інше диво.
Не спокушайте його, недалекі!
Хіба дива з кущем ялівцю замало?
Я кажу, це мій кущ ялівцю!
- Це дар від Бога. - Це все, що у мене є їсти.
Кажу, геть від цього куща. Давайте. Зникніть.
Боже, у мене почала заростати лисина.
Я зцілився! Учитель зцілив мене!
Я не чіпав його!
Я був сліпий, а тепер бачу!
Диво! Диво!
Скажіть їм нехай припинять.
Я не сказав ні слова за 18 років, поки він не з'явився.
Диво! Він месія!
Він поранив мою ногу!
- Порань мою ногу! - Ні, мою!
- Слава месії! - Я не месія.
Я кажу, ти Бог, так і є. Я вже ходив за кількома.
Слава месії!
Я не месія! Послухайте, будь ласка.
Я не месія! Ви розумієте? Чесно!
Тільки справжній месія заперечує свою божественість.
Ну, і що? А я тут при чому?
Гаразд, я месія!
Він! Він месія!
А тепер відваліть!
Як нам відвалити, о Господи?
Просто дайте мені спокій!
Ти сказав цим людям їсти мої ягоди ялівцю!
Ти зламав мою довбану ногу, ти порушив мою обітницю мовчання...
а тепер хочеш нажитися на моєму кущі ялівцю!
Згинь! Це месія, Обраний!
- Та ні. - Невірний!
Невірний! Переслідувати. Вбити єретика!
- Схопіть його! - Дайте йому спокій!
Дайте йому спокій!
Облиште його.
Відпустіть його! Будь ласка!
- Браян? - Джудіт?
Ку-ку-рі-ку!
Дивіться! Он він! Обраний прокинувся!
Браян!
- Браяне! - Чекай, мамо!
Тсс.
- Здрастуй, мамо. - Не кажи мені "Здрастуй, мамо"!
Що всі ці люди там роблять?
- Ну, я... - Ану. У що ти знову вляпався?
Я думаю, вони проходили поруч.
- Проходили? Та скоріше роїлися.
Там їх незліченне число!
Вони почали переслідувати мене учора.
Ну, то вони припинять переслідувати тебе прямо зараз.
Ану припиніть ходити за моїм сином!
Мали б посоромитися.
Месія! Месія! Покажіть нам месію!
- Кого? - Месію!
Немає тут ніякого месії.
Є мессаліна, але ніякого месії. А тепер забирайтеся.
Браяне! Браяне!
Добре, хлопче. Ну, і чого ти натворив?
- Нічого, мам. - Валяй, розказуй.
Ну, вони думають, що я месія, мамо.
Що ти їм сказав?
- Нічого. Я тільки... - Ти зараз робиш для себе гірше.
- Я можу пояснити. - Дозвольте я поясню, місіс Коен!
Ваш син - вроджений лідер.
Ці люди ідуть за ним, бо вони вірять в нього.
Вони сподіваються, що він дасть їм надію, надію на нове життя,
новий світ, краще майбутнє!
Хто це?
Це Джудіт, мам. Джудіт, мама.
Гмм. Аа!
О-о! Месія! Месія! Месія!
Месія! покажіть нам месію!
Так, послухайте сюди. Він не месія!
Він зіпсований хлопець. А тепер ідіть геть!
- Хто ви? - Я його мати, от хто.
Узріть його матір! Узріть його матір!
Слава тобі, мати Браяна!
Будь благословенна! Осанна!
Хвала тобі зараз і навіки!
Ну, не думайте, що ви мене так підмажете.
Він не вийде, і це моє останнє слово.
- А тепер зникніть! - Ні!
- Ви чули, що я сказала? - Так!
Ага, розумію. Отак?
- Так! - Ну, добре тоді.
Можете побачити його на хвилину, але ні секундою більше!
- Зрозуміли? - Так.
- Обіцяєте? - Ну... гаразд.
Гаразд, тоді ось він. Давай, Браяне. Іди скажи щось.
- Але, мамо, Джудіт. - Ой, та облиш ту валлійську шльондру.
Я не хочу.
Браян! Браян! Браян! Браян!
- Доброго ранку. - Благословення! Благословення!
Ні, ні. Будь ласка. Будь ласка, послухайте.
Мені треба сказати одну чи дві речі.
Скажи нам! Скажи усе!
Послухайте, ви все зрозуміли неправильно.
Вам не треба ходити за мною.
Не треба ні за ким ходити.
Треба думати своєю головою.
Ви всі особистості.
Так, ми всі особистості!
Ви всі різні.
Так, ми всі різні!
- Я ні. - Тсс.
Ви маєте все вирішувати самі за себе.
Так, ми маємо все вирішувати самі для себе!
Саме так.
Скажіть нам ще щось!
Ні! От у цьому й справа! Не дозволяйте нікому вказувати, що вам робити!
Інакше... ой!
Досить. Досить.
Ой, ще хвилина не пройшла!
- Ні, пройшла! - Ні, не пройшла!
А тепер припиніть! І йдіть геть!
- Вибачте? - Так.
- Ви незаймана? - Перепрошую!
Ну, якщо це не надто особисте, ви незаймана?
Якщо це не надто особисте?
Нічого собі, не надто особисте.
А тепер зникніть!
- Вона незаймана. - Стопудово.
Доброго ранку, Спасителю.
Покладіть свої руки на мене, швиденько!
Так, будь ласка, не штовхайте Обраного.
Не пхайте дитину Спасителю в обличчя.
Прошу, ви б не подивилися мою дружину?
Боюся, вам доведеться зачекати.
Нам призначено на полудень.
Там уже черга прокажених.
Мій швагер - колишній мер Гата!
Браяне, дозволь відрекомендую джетльмена, який організує нам поїздку в неділю.
Не штовхатися! І не шуміти!
Одержимі дияволом, постарайтеся тримати його під контролем.
Невиліковні, зачекайте кілька хвилин.
Так, блудниці, станьте біля тієї стіни, добре?
Браяне? Браяне, ти був фантастичним.
Ти теж була непогана.
Ні. Я про те, що ти щойно сказав. Було досить неординарно.
- Що? - Ну, усе те?
Нам не треба ніякі лідери. Ти маєш рацію.
- Редж надто довго нами командував. - Ну, так.
- Це треба було сказати, і ти сказав, Браяне. - Ти дуже приваблива.
Це наша революція. Ми можемо здійснити її разом.
- Я думаю. Я думаю... - Ти наш лідер, Браяне.
- Революція у твоїх руках! - Що?
Ні, я мав на увазі зовсім інше!
Ну що, попався, красунчику.
Так.
Припини.
Ну, Бгаяне, ти добгяче нас змусив побігати.
Але цього газу я гагантую, ти не втечеш.
Охогона, є у нас сьогодні гозп'яття?
139, сер. Особливе свято. Єврейська паска, сер.
Добге. Тепег 140. Гагне велике число, еге, Великусе?
Слава Цезарю!
Слава. Натовп на вулиці непокоїться.
Дайте дозвіл їх розігнати, будь ласка.
Гозігнати їх? Я ще до них не говогив.
Я знаю, сер, але...
Моє звегнення - найважливіший момент Євгейської паски.
Мій дгуг Великус Членус прибув якгаз із Гиму.
- Слава Цезарю. - Слава Шезарю,
Ви ж не...
Ви ж не думаєте пропустити все цього року, сер?
Пропустити?
Ну, просто у них сьогодні якийсь дивний настрій.
Спгавді, центугіоне, я вгажений чути, що чоловік, як ви...
боїться гамогу буйних повстанців.
- Е, та щось вони гримлять. - Забрати його.
Я римлянин! Я можу довести! Чесно!
- І гозп'яти його як слід. - Так.
Великус.
- Я б так не робив, сер. - З догоги, центугіоне.
Дожволь піду ж тобою, Понтіє.
Я, може, щошь допоможу у ражі крижової ситуації.
Добре. І четверте: Ми домінуватимемо над світом через п'ять років.
- Е, Френсісе, ти над цим працював? - Так. Дякую, Редж.
Ну, щиро кажучи, браття, я думаю, що п'ять років - надто оптимістично...
хіба що ми розіб'ємо Римську імперію за наступні 12 місяців.
- Дванадцять місяців, так? - Дванадцять місяців.
І визнаймо це, імперії, вони ж величезні,
тому треба чухати зади і припиняти порожні балачки.
Слухайте! Слухайте! Важливі дії, а не слова.
І зараз нам потрібні дії! Слухайте! Слухайте!
Маєш рацію. Ми тут можемо сидіти весь день,
говорити, приймати резолюції, складати мудрі промови.
Вони не зрушать жодного римського солдата!
Тому давайте припиняти базікати. У цьому зовсім немає сенсу.
- І це веде нас в нікуди. - Правильно!
Згоден. Це цілковита втрата часу.
- Браяна арештували! - Що? Що?
Його забрали! Хочуть розп'яти!
От! Це вимагає негайної дискусії!
- Що? - Негайно!
- Правильно. - Новий рух?
- Цілком новий напрям. - Е, це, е...
будемо негайно діяти.
Як тільки проголосуємо. І тільки після того як проголосуємо.
- Не можна виконувати резолюцію до голосування. - Редж, ходімо зараз, будь ласка!
- Правильно! У світлі останньої інформації від сестри Джудіт. - Не так швидко, Редж.
Редж, заради Бога! Це цілком просто.
Все що потрібно, це вийти з-за цих дверей...
і спробувати зупинити римлян, щоб не вбили його!
- Це відбувається, Редж! - Справді відбувається, Редж!
Ти не розумієш?
Ой!
У. У. Ага.
Трохи егоїзму від феміністок, ага?
- Що? - Ой, вибач, Лоретто.
Ой, перечитай, будь ласка.
Наступний? Розп'яття?
- Так. - Добре.
За дверима черга ліворуч, по хресту на душу.
Наступний? Розп'яття?
- Так. - Добре.
За дверима черга ліворуч, по хресту на душу.
Наступний? Розп'яття?
- Ее, ні, свобода. - Гмм? Що?
Е, я вільний. Сказали, я нічого не зробив,
тому я можу йти й жити десь на острові.
О, Ну, тоді дуже добре. Ну, тоді йдіть геть.
Ні, я воджу вас за носа. Взагалі-то розп'яття.
О, розумію. Дуже добре, дуже добре.
- Ну, за дверима... - Так, я знаю дорогу. За дверима,
по хресту на душу, черга ліворуч.
Черга ліворуч. Так, дякую.
- Розп'яття? Добре. - Так.
Нагоде Єгусалиму,
Гим - ваш дгуг.
Щоб довести нашу дгужбу, стало звичним...
звільняти одного гозбишаку із нашої тюгми.
Кого б ви хотіли звільнити?
Звільніть Годжега!
Дуже добге, я звільню Годжега!
Сер, у нас немає Роджера.
- Що? - Е, у нас немає нікого з таким іменем.
Ах. У нас немає Годжега.
Ну, може Годегіка?
Так! Звільніть Годегіка! Звільніть Годегіка!
Центугіоне, чого вони хихикають?
Е, ну це такий єврейський жарт.
Вони... мене дгажнять?
О, ні, сер.
Дуже добге. Я звільню Годегіка!
Сер, у нас немає й Родеріка.
- Ні Годжега, ні Годегіка. - Шкода, сер.
Хто цей Годж... Хто цей Годегік, якого ви пгосите?
Він ггабіжник!
І гвалтівник!
І кгадій!
Так. Тсс! Тсс! Замовкнути!
- Схоже, він затятий гецидивіст. - Його в нас немає.
У нас в тюгмі є хоч хтось?
- О так, сер. У нас є Самсон. - Самсон?
Самсон саддукей спокусник, сер. Е, Сілус, ассирійський ассасин.
Е, кілька неспокійних писак із Цезареї.
- Е, 67 - Дайте, я їм шкажу.
- О, ні... - Так, гарна думка, Великусе.
Громадяни, у наш тут Шамшон шадукей шпокушник,
Шілуш ашширійшкий ашшашин.
Кілька нешпокійних пишак іж Шежареї.
Наступний.
- Розп'яття? - Так.
Добре. За дверима черга ліворуч, по хресту на душу.
Тюремнику,.. Вибачте. Мабуть, сталася помилка.
Хвилиночку, будь ласка? Тюремнику, скільки пройшло?
Що?
Е, скільки пройшло?
- Що? - Вввввам довввведеться...
гогогогоговорити гоголосніше, сер.
- Вівівівівіннн гл - Ах.
Він глухий Він глухий Він глухий як пппень, сер.
О, так.
Е, скільки пройшло?
- О, Боже. Здається, дев'яностоп
дев'яностоп дев'яностоп
дев'яносто шість, сер.
Це така пуста втрата людського життя, не думаєте?
Ннні, сер.
Ннне з цими виродками, сер.
Ррр п
Ррроз
Рррозп'яття ще дуже добре для них.
Я не думаю, що можна сказати, що це дуже добре. Це страх неприємно.
О, це не так нене
не так неприємно, як те про що я щойно подумав, сер.
Так. Ну що, розп'яття? Я можу із кимось поговорити?
- Ну... - Я знаю, де дістати, якщо хочеш.
- Що? - Нне переймайтеся через ннього, сер.
Ввін гл... Ввін гл... Ввін глглгл...
- Він глухий і божевільний, сер. - Так як він влаштувався на роботу?
Ччортів Пілатів любимчик, сер.
Рухайся, Носаню. Люди чекають, щоб їх розп'яли.
Чи можу я побачитися з адвокатом?
- Гмм, а в тебе є адвокат? - Ні, але я римлянин.
А як щодо апеляції? У нас повно часу.
Та замовкни! Бідні римляни. Ніякого почуття гумору.
Вибачте. Трохи поспішаємо.
Ви можете вийти? Черга ліворуч, по хресту на душу. Далі...
Я сказав щось смішне?
Тиша!
Цей чоловік кегує елітним легіоном!
У нього в Гимі найвищий ганг.
Група на розп'яття.
Добрий ранок. Все місто дивитиметься, як ми йдемо,
тому не можна впасти писком в грязюку.
Тримаємося рівним рядом, на відстані три кроки один від одного...
ідемо гарним рівним кроком.
Хрест на ліве плече,
якщо рівно триматимете хрест,
то дійдете дуже швидко.
Добре, центуріоне.
Група на розп'яття Без самодіяльності!
Група на розп'яття, наліво, вперед!
Щасливчики!
Кляті щасливчики!
Дозволь полегшити твій тягар, брате.
О, дякую.
Ггей! Гей! Гей, що ти в біса робиш?
- Е, це не мій хрест. - Замовкни і йди!
А що надув тебе, брате? От буде тобі урок.
Гагазд.
Дам вам іще один шанс.
Цього газу не хочу чути ніякого Губенса,
Геджінальдса,
Гудольфа з чегвоним носом.
- Ніякого Шпеншера Трейші! - Бо не звільнимо нікого!
Звільніть Браяна! О, так. Це добре.
Звільніть Бгаяна! Звільніть Бгаяна!
Дуже добге. Досить.
- Сер, е, взагалі-то у нас є Браян. - Що?
Ми щойно послали його на розп'яття, сер.
Чекайте, чекайте. У нас є Бгаян.
- І ми одгазу ж його відпустимо. - Так, сер. Так, сер.
Дуже добге.
Я... звільню Бгаяна!
- Гей там, ворушіться! - Або що?
- Або у вас будуть проблеми. - Ой-ой-ой.
Хочете сказати, нам не доведеться розпинатися удень?
- Замовкни! - Це буде тяжкий удар, правда?
- Мені не буде чим зайнятися. - О, дякую.
Вони пішли?
Уу ммене ці шматки навколо спини.
- Що? - О, не звертайте уваги, сер.
Він бо Він бо Він бо
Він бо Він бо
- Він божевільний, сер. - Вони пішли?
О, я нн
О, я нн, я нн...
- Нннн... - Ой, припини!
Так, сер.
- Так чи інакше, продовжуй. - Ну, я знав, що він ніколи їй не подобався...
Правильно.
Приймаємо цю пропозицію, один утримався.
Пропоную робити все без метушні. Хто підтримує резолюцію?
- Ходімо. - Так.
О, ні!
- Кляті римляни! - Думай, що кажеш!
Є ще вільні хрести.
Уперед, Носатий.
- Я тобі покажу за це, падлюко. - Справді?
- О, так. Не хвилюйся. Я добре пам'ятаю обличчя. - Правда?
Попереджаю, я тебе наб'ю, римська сволото!
Замовкни, єврейський покидьок!
Кого ти називаєш євреєм? Я не єврей!
- Я самаритянин! - Самаритянин?
Це має бути якась єврейська гілка.
Немає значення. Ви всі помрете за день чи два!
Може, для тебе, римлянина, це й не має значення, але для нас має, правда ж, люба?
Ще б пак! За законами римської окупації,
ми повинні бути розп'яті на суто єврейській території.
Фарисеї окремо від саддукеїв.
А шведи окремо від валлійців!
Добре, добре, добре. Ми скоро це залагодимо.
Підніміть руки ті, хто не хочуть бути тут розп'ятими.
Добре. Наступний!
- Погляньте. Це не мій хрест. - Що?
Гм, це не мій хрест. Я взяв його для когось потримати.
- Просто ляжте. - Але в мене ще сьогодні є справи.
- Звичайно. Заспокойтеся. - Я не хотів би створювати проблем...
Послухайте, у нас був важкий день. Вас 140, це ж немало.
- Він єврей? - Ви можете заспокоїтися?
Нам тут не треба самаритян.
- Прив'язуй! - Ви мене відпустите, якщо він повернеться?
Так, так, відпустимо. Наступний!
Ви не зобов'язані це робити. Ви не зобов'язані виконувати накази.
Я люблю накази.
Бачите? Не так і погано, як піднімають.
Тебе врятують, правда?
Та, мабуть, уже запізно?
О, ні, ні. Тут у нас є кілька днів.
Повно часу. Багатьох рятують.
- Невже? - Так. Мій брат звичайно мене рятує,
доводиться платити паразиту, якщо возиться більше 20 хвилин.
- Невже? - Отакий сварливий шельма.
По всій Ассирійській імперії.
- Привіт. - О, твоя сім'я?
Редж!
- Привіт, брате Браян. - Дякувати Богу, ти прийшов, Редж.
Ну, думаю, я маю спочатку відзначити, Браяне, з усією справедливістю, що ми не комітет рятівників.
Однак мене попросили прочитати наступну промову...
від імені нашого руху.
"Ми, Народний фронт Іудеї, дужка, офіційні особи, дужка,
"висловлюємо цим наші щирі братські і сестринські почуття...
тобі, Браяне, з нагоди твого мучеництва".
- Що? - "Твоя смерть стане віхою...
"у безперервній боротьбі задля звільнення батьківської землі...
"від римських агресорів-імперіалістів,
"виключаючи тих, які пов'язані з дренажем, медициною, будівництвом, дорогами,
"освітою, виноробством та інших римлян, які роблять свій внесок...
"на благополуччя євреїв обох статей та гермафродитів.
Підписано від імені НФІ, і т. д.".
І я просто хотів би додати від себе, що я захоплююся...
тим, що ти робиш для нас, Браяне,
хоч це, можливо, дуже важкий час для тебе.
- Редж, що ти... ти йдеш... - Прощай, Браяне, і дякую.
Гарна справа, Браяне. Вище носа, друже.
Чудова робота, Браяне.
Так. І
" Бо він веселий добрий хлопець "
" І так кажемо усі ми "
" І так кажемо усі "
Виродки!
- Ідіоти! Ви, лицемірні падлюки! - Де Браян із Назарету?
- У мене наказ його звільнити. - Дурні виродки!
- Е, я Браян із Назарету. - Що?
- Так, я Браян із Назарету. - Зняти його.
- Я Браян із Назарету! - Я Браян!
- Я Браян!
- Я Браян, і моя дружина теж!
- Я Браян! - Я Браян!
Зняти і звільнити його.
Ні, я тільки жартував. Я насправді не Браян. Я не Браян.
Я тільки... Це жарт. Я водив вас за носа.
Це жарт! Я не він! Я приколовся! Повісьте мене назад!
Чортові римляни. Не розуміють жартів.
Іудейський народний фронт!
Усі вперед!
Ану ж! Іудейський народний фронт!
Ми Іудейський народний фронт, загін смертників.
Загін смертників, в атаку!
Показали себе.
Дурні содоміти.
Браяне! Браяне! Браяне!
- Джудіт! - Неймовірно! Чудово!
Редж усе мені пояснив. Я думаю, те, що ти робиш, чудово.
Дякую, Браяне.
Я... Я ніколи тебе не забуду.
То ось де ти!
Можна було здогадатися, що ти отак от скінчиш.
Тільки подумати, скільки я змарнувала на тебе любові й турботи.
Отак ти поводишся з бідною старою матір'ю...
коли в її житті настає осінь,
Що казати, давай продовжуй, нехай тебе розпинають!
Мені байдуже. Я мала б знати...
Мамо!
- Мам! - Не знаю, куди цей світ котиться.
Веселіше, Браяне. Ти ж знаєш, як кажуть.
Деякі речі в житті погані.
Від них можна збожеволіти.
А від іншого просто лаєшся і проклинаєш.
" Коли гризеш хрящ життя, "
" Не бурчи. Плюнь на все. "
" І від цього все повернеться на краще. "
" І "
" Завжди дивися на яскраву сторону життя "
" Завжди дивися на світлу сторону життя "
" Якщо життя здається паскудним, значить ти про дещо забув - "
" Сміятися і посміхатися, танцювати і співати "
" Коли почуваєшся нікчемно, "
" Не будь дурнем. "
" Зведи губи і свисти, отак. "
" І завжди дивися на яскраву сторону життя "
" Завжди дивися на яскраву сторону життя "
" Бо життя цілком абсурдне "
" А смерть - останнє слово "
" А завісу завжди треба зустрічати із поклоном "
" Забудь свої гріхи "
" Посміхнися публіці "
" Насолоджуйся, все одно це твій останній шанс "
" Тому завжди дивися на яскраву сторону смерті "
" Перш ніж зробити останній подих "
" Життя - гівно, якщо придивитися ближче "
" Життя - це сміх, а смерть - це жарт, саме так "
" Побачиш, це тільки шоу. Люди сміятимуться, як ти підеш. "
" Тільки пам'ятай, що останнім сміятимешся ти. "
" І завжди дивися на яскраву сторону життя "
" Завжди дивися на правильну сторону життя "
Ну ж, Браяне. Веселіше.
" Завжди дивися на яскраву сторону життя "
" Завжди дивися на правильну сторону життя "
У морі й гірше буває, знаєш?
" Завжди дивися на яскраву сторону життя "
Ну, що тобі втрачати? Ти прийшов із нічого.
І повертаєшся в ніщо. Що ти втратив?
Нічого! " Завжди дивися на правильну сторону життя "
Ніщо прийде з нічого. Знаєш, як кажуть?
" Завжди дивися на " Веселіше, старий шельмо.
" яскраву сторону життя " Посміхнися нам. Отак.
Бачиш? От і кінець фільму. До речі, цей запис можна купити у фойє.
" Завжди дивися на правильну сторону життя "
І ти думаєш хтось заплатить за це сміття?
" Завжди дивися на яскраву сторону життя "
Я казав йому. Я казав: "Берні, ти ніколи не відіб'єш ці гроші".
" Завжди дивися на правильну сторону життя "
переклад: antusyrzhuk